Efter at have sejlet en farefuld rejse, nød jeg igen et roligt liv.
Men snart blev jeg træt og længtes efter oceanerne og eventyr.
Beretningen om min femte rejse begynder her.
MANGE ÅR SENERE
En meget velkendt duft af mørke og ondskab fyldte luften.
Jeg kan ikke engang høre stemmer.
Det er... sort magi, kaptajn Sinbad.
Vi dør, hvis vi går i land.
-Lad os sejle væk fra dette sted. -Vi bør forlade havnen.
Det ved vi ikke endnu. Jeg skal til paladset.
-Zohreh! Hvad er der sket? -Tag dine mænd med. Vi går ind.
NATTEN FØR
Sultanen var som en far for mig, og prinsessen var mit liv.
For hans ophøjede majestæt og hans hof-
-lad mig præsentere troldmanden Hassan.
Deres berømte og enestående majestæter.
Jeg er beæret over at blive kaldt til Maleks hof.
I aften vil jeg give en forestilling-
-som giver gys af glæde hos alle, der ser den.
Denne lille æske indeholder ikke andet end sand fra mit hjem.
Men se, hvordan den viser os billeder fra en virkelighed inden vores tid.
Det var virkelig forbløffende.
Fortæl, Hassan, hvordan udfører du sådanne tryllekunster?
-Og hvad er der i æsken? -Deres Majestæt, jeg lover Dem...
...at æsken kun indeholder sand fra mit hjem.
Men De må tillade denne ydmyge troldmand sine hemmeligheder.
Ydmyg? Vær ikke så beskeden.
Mine rådgivere siger, at du har fantastiske evner, og det ser man.
Min ven, jeg lover, at du bliver rigt belønnet ved slutningen af denne aften.
Det er jeg ikke i tvivl om, Deres Majestæt.
Med Deres tilladelse vil jeg vise mine kunster for prinsessen-
-for at hylde hendes kommende ægteskab med kaptajn Sinbad.
Jeg spekulerer over, hvorfor han ikke deltager i denne festlige aften.
Vi sejlede i mange dage og nætter-
-indtil vi endelig kom til en stor, ubeboet ø.
Det troede vi i hvert fald.
Jeg kan ikke forlade øen uden amuletten, Gudinde.
Det var lidt for personligt!
Vi har masser af guld og juveler. Hvad er så specielt ved amuletten?
Den skal være min bryllupsgave til prinsessen. Hun drømte om den.
Og nu vil du opfylde hendes drømme.
Mænd giver blomster. Jeg giver magiske amuletter.
Jeg ville ønske, at du ikke spildte usynlighedens gave på et bryllup.
Du taler som en sand tyv, Firoozeh.
Vi sejler hjemad.
Med Deres tilladelse vil jeg vise mine kunster for prinsessen-
-for at hylde hendes kommende ægteskab med kaptajn Sinbad.
Jeg spekulerer over, hvorfor han ikke deltager i denne festlige aften.
-Værsgo. -Prinsesse.
Jeg kan kun forestille mig en ting, som er en smuk prinsesse værdig.
Himlen.
Til dig, min sommerfugl.
Jeg ville ønske, at dette øjeblik kunne vare en evighed.
Deres Majestæt får sin vilje.
Parisa!
Følg med mig og tag dine mænd med.
-Zohreh, hvad skete der? -Har du livets amulet med?
Giv os amuletten.
Men Parisa sagde, at den gav usynlighedens gave.
Hendes drømme er ikke lette at tyde.
Der er en grund til, at den kaldes livets amulet.
-Forræderi! -Deres Højhed. Zohreh fortalte alt.
Jeg er bange for, at han har taget hende med.
Han er ikke interesseret i Parisas krop.
Det er hendes sjæl, han søger. Han kaldes den hvide deeve.
Han er en mørk troldmand, som drikker de uskyldiges sjæle.
Hvis han stjæler prinsessens sjæl...
...ville det være bedre, hvis hun aldrig var blevet født.
-Hvor er denne hvide deeve? -På en stor ø, som kaldes Masejonia.
Det er et dystert sted.
Heksen forklarede, at jeg var sultanens eneste håb-
-og at jeg skulle rejse til den sorte ørken inden 40 dage og nætter.
Da vi sejlede ind i det ukendte, var tanker om prinsessen alt, jeg havde.
-Sinbad, skibet er næsten parat. -Er det?
I kan aldrig være sammen. Lær at acceptere det.
Ingen prinsesse af Malek kan elske en almindelig mand. Sådan er loven.
Der er han igen! Hver dag på samme sted...
-...stirrende som en sulten hund. -Jeg synes om, hvordan han ser på mig.
Vagter, sænk mig ned.
Vær ikke urolig, Zohreh. Vagterne vil beskytte mig.
Vagterne er mænd.
Ingen af dem beskytter din dyd, som jeg gør, prinsesse.
Fra og med nu skal du tænke på, at du er en prinsesse.
Hvis du er fast besluttet på at miste dit hoved...
Hvem kalder mig?
Mine øjne to ser havet, men på stranden han et øje har.
Kun med hjertet kan man blive fri.
"Mine øjne to ser havet."
Mit skib sank til havets bund.
Kikkert.
Er der noget på denne ø, som ikke er gigantisk?
-I tåber, I ved ikke, hvad I gør. -Vi sulter.
Sultne mænd spørger ikke. De tager.
Stop nu. Det er en ordre.
Abdul, hør på mig. Hun beskytter bare sine æg.
Stå helt stille.
Du klarer det. Stå bare stille.
Tilbage, tilbage!
Vi går tilbage til lejren.
Zohreh sagde, at dette land er forhistorisk.
Vi må være meget forsigtige fremover.
-Hvorfor lod du os ikke dræbe fuglen? -Det var ikke nødvendigt.
Ikke nødvendigt? Den var ved at dræbe Abdul.
Abdul lever stadig.
Den slags tankegang gør os til de sande monstre, ikke dem.
Javel, kaptajn.
Parisa, hvor er du nu?
Ak, drømmer du om din elskede Sinbad?
Prinsesse.
Sinbad kommer efter mig. Jeg har forudset det.
Hans skib hviler nu på havets bund...
...og at svømme til kysten...
...er selvmord.
-Hvad vil du? -Det handler ikke om, hvad jeg vil...
...men om, hvad der vil ske.
Jeg vi vise dig...
...hvad det betyder.
Nej.
Kaptajn.
-Gud være lovet, noget at drikke! -Det ser ud til at være honning.
Jeg ville løfte en skål, men jeg har intet vand tilbage.
-Det er en ø. Vi finder snart vand. -Hvilken ø har en uendelig ørken?
-Hvor er den anden kyst? -Ja, hvor er den?
Var jeres tunger, ellers tørster I ihjel.
Dette er en ø. Vi vil finde vand.
Så vil jeg slukke tørsten med denne honning.
Jamal, du ved ikke, om det er giftigt.
Undskyld, kaptajn, men jeg...
Ingen rør sig. Stå helt stille.
Løb!
Hvor mange vævere har arbejdet på den?
Den tog flere år at lave, men se den nu - helt ødelagt.
Hvorfor holder vi ikke op med at skjule os?
Parisa, jeg er ikke vant til at navigere havet i en kvindes hjerte.
Kvinder er ikke så svære at forstå. Vi vil have enkle ting.
Også en prinsesse sætter hengivenhed højere end juveler.
Et kys, et smil, et digt, som lovpriser hende nu og da.
Den lyse måne spejler sig i dit strålende ansigt.
Dine snedækkede kindben giver vand og nåde.
Mit tunge hjerte ønsker en audiens hos dig.
Jeg kommer frem. Jeg må vende tilbage.
Din kommando, jeg griber den.
-Jeg hedder Sinbad... -Jeg ved, hvem du er og hvad du vil.
Kom ind.
-Firoozeh? -Sinbad!
-Kaptajn, hvor blev du af? -Jeg troede, monstrene tog jer alle...
...men jeg ser, at landsbyboerne har behandlet jer godt.
Ja, og de har også givet os meget mad og drikke.
-Kaptajn, lad os drikke. -For livet.
Sinbad, Deres Majestæt.
Mine spioner fortalte, at du har mødt min datter bag min ryg.
Deres Majestæt, jeg indrømmer med glæde-
-at jeg elsker prinsesse Parisa og gør hvad som helst for at ægte hende.
Sig, hvad det kræver, for jeg er...
Sinbad! Jeg har hørt om dig.
Min datter har fortalt, at du altid har behandlet hende godt-
-og at hendes kærlighed er ligesom din.
Det kan aldrig ske.
Selv om du er en kendt mand, så er du en almindelig mand.
Far, jeg er ligeglad.
Dit folk ville elske dig, hvis du gav din eneste datter til en af dem.
Sikke en forfærdelig idé.
Du elsker denne mand i dag, men hvordan tror du, at du føler-
-efter et liv i fattigdom, for jeg giver ingenting.
Jeg ville stadig elske ham!
Jeg tilbyder dig fem gange værdien af din fangst og et fint fartøj-
-hvis du sværger-
-at du sejler herfra og aldrig ser min datter igen.
Med al respekt, De ved, hvad mit svar er.
Hør på mig, Sinbad, for jeg er en retfærdig mand.
Jeg tilbyder dig også muligheden for at få dit ønske opfyldt.
Du kan gifte dig med min datter i dag.
Men et minut efter at I er blevet mand og hustru...
-...bliver du halshugget. -Far!
Du har aldrig været så barbarisk!
Hvordan kan du behandle din datter og den mand, hun elsker, sådan?!
Fordi jeg er sultanen!
Denne mand begærer ikke kun dig, Parisa.
Han afgør også hele mit riges skæbne.
Du er ikke nogen almindelig pige.
Jeres fremtid ville være sammenflettet for altid.
Hvis jeg mister dig, mister jeg en arving af kongeligt blod.
Så vælg din skæbne, Sinbad!
-Er der noget galt med maden? -Nej, det er en smuk himmel.
Er der noget galt med mig?
Det står skrevet, at en mand fra havet skal besejre alt ondt i dette land.
De fleste mænd synes, at jeg er uimodståelig.
Men du har måske andre ønsker?
Sinbad. Sinbad.
Firoozeh, du lever!
-Det tror jeg... -Vi løser det. Du kommer med mig.
Nej, jeg har en idé. Se.
-Jeg beder dig kun vente hos mig. -Nej! Du følger med mig!
Nej, Sinbad. Det her er den eneste måde.
Stakkels Firoozeh.
Så det lader til at underholde dig-
-når jeg viser min trolddoms magt.
Som du ved kan jeg manipulere med tiden.
Se dit barn.
Dit og Sinbads.
-Hvordan ved jeg, at det er virkeligt? -Fordi...
...kraften af menneskelige følelser generere toppe...
...i tid og rum.
Jeg har ikke kraft nok til at ændre dem.
Eller...
...til at fange disse toppe og bruge dem til at rejse gennem tiden.
Jeg er ikke stærk nok, men snart vil det ændre sig.
Men min Sinbad lever stadig.
Jeg spekulerer på, om du stadig føler sådan...
...efter vi har set på din egen skæbne.
Det var synd.
Jeg ser, at du ikke har nogen.
-Sinbad? -Firoozeh, du lever?
-En flygtet sjæl? -Jeg ved, hvem du er.
Så ved du, at man ikke lege med mig. Stil dig på linjen!
Lever du stadig? Glem det. Bare gå til side.
Vent lidt. Dette er gode mennesker. Hvorfor er de ikke i paradis?
Deres skæbner er ikke afgjort endnu.
Men i det tilfælde har de ikke fortjent det her.
Der hviler en forbandelse over disse skabninger. Også dine mænd.
Vi er dømt til at vandre over sandklitterne i al evighed.
Fremad march!
Vent!
-Er du interesseret i et væddemål? -Jeg har aldrig haft lyst.
Snart tilhører du mig. Det gør I alle med tiden.
Men du har ting at gøre, og dog er du fanget her som deres vagthund.
Sandt, Sinbad.
At dræbe er en naturlig del af det store sand-
-over liv og tid.
Forbandelser er også en del af denne verden.
Men at tage et liv på en unaturlig måde og forbande det-
-skaber en enorm kløft.
Antag at jeg satser det her.
Hvis jeg finder denne hvide deeve og dræber ham...
...så lader du disse sjæle gå fri uden nogen men.
Og hvis du taber?
Hvis jeg taber, tager jeg din plads og våger over dem i al evighed.
Du vil helt sikkert tabe.
Men under alle omstændigheder vinder jeg.
Men mærk dig dette, Sinbad-
-at være mig er at lide mest af alle.
Jeg har båret vægten af alle tab og al sorg, siden mennesket kom til.
Du vil gøre det uden ende.
Hvis du taber.
Er du stadig villig til at deltage i dette væddemål?
Ja.
-Hvad er du? -Dette billede maler tusind ord.
-Den får du heller ikke brug for. -Du ser ud som sultanen.
Du ser, hvad du vil se. Kun, hvad din hjerne vil se.
En ånd bliver en del af dig, når den er befriet.
-En ægte ånd. -Ja, til tjeneste.
Er det sandt, at ånder bevilger tre ønsker, når de bliver befriet.
Det siger man, men for femhundrede år siden-
-lokkede et forræderisk og ondt menneske mig til at gå ind i lampen-
-efter at han havde fået sine ønsker.
Som det ikke var slemt nok, brugte han sit sidste ønske-
-til at anvende mine kræfter til en fælde-
-for den ulykkelige sjæl, som befriede mig.
Han sagde, at min befrier også kunne få tre ønsker-
-men så tilføjede han en frygtelig betingelse.
Den mand skal dø inden den første solnedgang efter min frigivelse.
Så hvad har du at sige nu, Sinbad?
Så vil jeg ikke bede om nogen ønsker.
Jeg kan ikke lade dig gå uden dine tre ønsker, det ved du.
Et af dem kan ikke være at skåne dit liv.
Jeg ser ikke frem til det her. Når dagen gryr, slutter dit liv.
Bare for at være sikker...
Ikke et eneste ønske kan skåne mig for denne fortvivlelse?
Korrekt. Et ønske kan ikke redde dig. Det gør mig meget ondt.
Men en ånd skal adlyde sin befrier. Så ønsk nu, Sinbad.
Mit første ønske er, at du skåner mig for denne fortvivlelse.
Jeg troede, at jeg havde forklaret dig det.
Et af dine ønsker kan ikke skåne dig. Sikke et spild!
Nu er der kun to ønsker tilbage.
Min andet ønske er at være tæt på Parisa.
Se kraften, som du bevidner.
-Og Parisa? -Ja, bag disse døre.
Jeg kan kun føre dig til deeves hule.
Men hvilken rolle spiller det? Du skal alligevel snart sige farvel.
Ja, naturligvis. Mit tredje og sidste ønske er...
...at du skåner mig for denne fortvivlelse.
Du skal nu mærke konsekvensen af...
Undskyld mig et øjeblik. Det er lidt forvirrende.
Det tager lige et øjeblik, Sinbad. Tak.
Tre ønsker efter femhundrede år. Minus et, minus et...
Det er måske ikke hele ønsket. Et øjeblik, Sinbad.
Du behøver ikke være så forvirret. Et ønske kunne ikke skåne mig.
-Fortsæt... -Du sagde ikke, at flere ønsker...
...ikke kunne redde mig fra en sikker undergang.
Må kæmper strides, hvis du ikke har ret!
Din vilje er min lov.
Tak, Sinbad. Du har befriet mig fra endnu et fængsel.
Min tid her er næsten slut, men inden jeg siger farvel...
-Ønskede du ikke den her? -Nej.
Men der er ingen bog, som siger, at gaver er dårlige.
Hvad skal jeg...
Den hvide deeve var en mægtig kraft.
Hære kunne ikke undslippe dens greb.
Jeg vil dræbe dig en gang til.
Ja, ja, ja... Sinbad...
Du ser ud til at have flere liv end en kat.
Hvor er Parisa?
Inden du hugger, bør du se dig omkring.
Jeg kan befri udyret med en eneste bevægelse.
-Sinbad, er det virkelig dig? -Alt bliver godt.
-Befri hende! -Du er ikke i stand til at stille krav.
-Hvad vil du? -Det er ikke, hvad jeg vil...
...men hvad der vil ske.
For længe siden bad jeg en ånd bevilge mit ønske-
-om ubegrænset magt, men ånden snød mig.
Min magt er begrænset til denne ø.
Men det er ved at ændre sig.
En ny dag gryr og fører en storm med sig, som spænder over hele verden.
En kraftfuld sjæl som din genererer følelser for din elskede-
-og bliver den katalysator, som gør min magi tusindfold stærkere!
Forstår du det, Sinbad?
Du er den sidste ingrediens i denne drik.
Var Parisa den lokkemad, der førte mig hertil?
Du truede den kvinde, jeg elsker. Min besætning er borte.
Firoozeh, som var som en søster, død.
Jeg ved, at du ser mig som legemliggjort ondskab.
Eller også er jeg en del af balancen, som naturen ønskede.
-Det er ikke for sent at stoppe dette. -Stille!
Du har kun en mulighed nu.
Giv mig din sjæl, ellers slipper jeg dette udyr fri-
-som afslutter jeres liv her og nu.
-Det godtager jeg. -Nej!
-Hvad vil der ske med ham? -Han kan gå med mig...
...eller blive min ydmyge tjener.
Det er hans valg.
Jeg har to betingelser. Parisa går fri nu.
Og byen Malek skal få fred.
Først da lover jeg dig min sjæl, og måske går jeg med dig.
Du har mit ord.
Lad os få det overstået.
Tag dette og bær den om halsen.
Og læg dine sværd.
Hvorfor tøver du? Vælg nu.
Rigdom, et skib og dit liv.
Eller... en knælers bryllup.
-Valget er let, Deres Majestæt. -Kraften!
Jeg kan lige så godt være død som at leve et tomt liv uden hende.
Jeg bliver ikke udslettet!
Der var en anden kvinde i dit liv, som du elskede.
Din mor!
Skynd dig til ballonen!
Igen var ondskaben ude af stand til at besejre det-
-der altid har været den sande ultimative magt.
Magten i et motiveret hjerte.